Kinofilmen går 19.15.
Da får vi ikke mye tid til å spise.
Vi kan spise etterpå.
Jeg spiser ikke ti om kvelden. Er jeg Hemingway?
Hvorfor tror du at Hemingway spiste klokka ti?
Han var mye i Spania, de spiser middag sent.
Han var også mye i Florida.
Forrige gang jeg var der, spiste folk halv fem.
Visste dere at Hemingway hadde katter med seks tær?
Seks tær på hver pote, eller alt i alt?
Nå er det offisielt. Vi kommer aldri til å se The Avengers.
Kom igjen, folkens. Ta et valg.
Jeg kan gjerne spise etterpå.
- Jeg er småsulten nå. - Ja, jeg også.
Da spiser vi før.
Da kan vi se den i 3D klokka ni, eller 2D halv ti.
3D. Hvis jeg skal se Thor,
vil jeg føle at jeg kan slikke magemusklene hans.
3D gjør meg egentlig ganske kvalm.
Vi er nødt til å se den i 3D,
vi så den første delen i 3D.
Og 2D del to er ikke del to av 3D del én.
Der tok han deg, Leonard.
Eller kanskje ikke. Jeg bryr meg ikke lenger.
- Ja vel, da ser vi den i 3D. - Nei,
du burde ikke gjøre ting du blir dårlig av, kjære.
Jeg gjør dette.
Ja, så klart. Han er et prakteksemplar av en tilfredsskaper.
Det er ikke et ord.
Jo, det er det.
Ifølge nobelprisvinneren i økonomi, Herbert Simon,
så er "tilfredsskaper" en beslutningstakingsstrategi
der en aksepterer
de tilgjengelig alternativene som tilfredsstillende,
i stedet for å finne en annen løsning som gjør en lykkeligst.
Slik jeg gjorde akkurat nå da jeg forklarte hva tilfredsskaping var.
Han har rett. Ingen ønsket å høre det.
Det visste han, men likevel kjørte han på.
Jeg prøver bare å komme med en plan så alle blir fornøyde.
Bortsett fra deg.
Ja, hva blir du fornøyd av, Leonard?
Jeg kan snakke om tilfredsskaping igjen.
Det som vil gjøre meg fornøyd
er om vi slutter å snakke
og ser den filmen dere vil se, når dere vil se den.
Greit, men neste gang får vi velge.
- Hvordan går det med hodepinen? - Bedre.
Det hjalp å kaste opp.
Det var leit at du gikk glipp av slutten på filmen.
Det går bra.
Alle snakket så mye om den på hjemveien,
at jeg følte at jeg så den.
Og du snakket så mye om toalettet,
at vi følte at vi så det også.
Jeg tror det hadde gått greit om vi ikke hadde sittet så nærme.
Så hvorfor satt vi så nærme?
Sheldon sa: "Er det greit for alle å sitte her?"
Skulle jeg si nei, som en sinnssyk person?
Du er nødt til å stå på ditt, kjære.
Kanskje Sheldon har rett.
Kanskje du er det ordet han sa.
- Tilfredsskaper? - Ja.
Der har vi det!
Det høres mye mer ut som et liksom-ord når du sier det.
Når gjorde du sist noe egoistisk
uten å bry deg om hva alle andre ville?
Mamma hevder at jeg tok meg god tid da jeg ble født.
Hvordan kan det være egoistisk?
Hun hadde visst middagsplaner.
Dette er teleskoprommet, hvor jeg ofte tilbringer kveldene.
Hvor er teleskopet?
På Hawaii.
Så kult.
Ja, så...
Aloha.
Hva lukter det?
Alle har sin egen teori.
Dr. Tibourgh tror at det er mugg, jeg tror at det er dr. Tibourgh.
Hva er det jeg ser på?
Dette er direkteinformasjon fra Keck-teleskopet.
Det er svært interessant.
Jeg har nylig observert optiske glimt.
Det kan være lys som spretter fra en naturlig gjenstand,
men de pleier ikke å reflektere like mye,
så det kan være bevis noe utenomjordisk.
Dette ble plutselig spennende.
Mener du spennende som å dra hjem til meg,
eller skal vi bare gjøre det her?
Mahalo.
Vil jeg spørre?
Når jeg går opp,
ber Penny meg om å velge hva vi skal gjøre i kveld
uten å ta i betraktning følelsene sine,
og jeg vet ikke om jeg vil gjøre det.
Stakkars liten.
Når jeg går opp, vil Sheldon gi meg
en 25 minutters forelesning om
hvordan Hulken hadde vært om han hadde vært av metall.
En del av hans pågående serie.
"Hva om Hulken var laget av andre ting?"
Jeg har alltid villet gjøre alle til lags, er det så ille?
Jeg har klart meg så langt.
Altså nesten opp fire trapper?
Greit,
hvis jeg går inn og velger noe
jeg vil gjøre som hun også vil gjøre,
tror hun at jeg velger det for å gjøre henne fornøyd.
Derfor føler jeg at jeg må velge noe
som jeg vet at hun ikke vil gjøre, ellers blir hun skuffet,
ikke sant? Hva tror du?
At jeg har is i nettet som begynner å smelte.
Beklager, det er utmattende å være inne i hodet mitt.
Hør her, da du ville ha Penny,
brydde du deg ikke om hva andre tenkte eller ville,
inkludert Penny.
Det er sant.
Det var noe jeg ville ha,
jeg gikk etter det og fikk det.
Og nå gjemmer du deg for det på trappa, så alt løste seg.
Hei, jeg har tenkt på hva jeg vil gjøre i kveld,
og jeg tok ikke følelsene dine i betraktning.
- Flott. - Jeg vil ha sex.
Jøss, sex med kona di.
Nå synes jeg du er bråkjekk, Hofstadter.
Vi må ikke gjøre det.
Jo, da. Høres bra ut, kom igjen.
Greit, men etterpå skal vi se på Star Trek: Discovery.
Ja vel, men jeg kommer nok for det meste til å sitte med mobilen.
Det er greit.
Mente du bare Star Trek...
Jeg bryr meg faktisk ikke.
Og beklager Lady Gaga,
men slik blir en stjerne født.
Jeg sa jo at han ville nevne Lady Gaga.
Han nevnte i hvert fall ikke hvor mye han gråt under den filmen.
Men dere bør se filmen.
Jeg gråt kjempemye.
Det var dagens foredrag.
Nå åpner vi opp for spørsmål.
Deg. Ja, sir.
Har du et spørsmål?
Ja, det er todelt.
Er du sikker? Jeg har på følelsen av at det er ett spørsmål.
Nei da, det er to.
Del én: Angående den nye stjernen du snakket om,
hvor lang tid brukte lyset på å nå jorden?
Og del to: Er det sant
at du setter venner i publikum for å stille spørsmål?
Førtiseks tusen år,
og nei, jeg setter ikke venner her, for jeg har tydeligvis ingen.
Flere spørsmål?
Ja, deg, frøken.
Hei, jeg leste artikkelen din om refleksjonsloven.
- Den var storartet. - Hjertelig takk.
I konklusjonen din sa du at du ikke kunne utelukke at lysglimt
kunne være bevis på romvesensivilisasjon.
Tror du altså at det var romvesener?
Jeg bare illustrerte at det finnes mye ukjent,
og som forsker, kan vi ikke utelukke muligheter.
Så du tror at det var romvesener?
Egentlig ikke. Det er ikke...
Jeg har et spørsmål om romvesenene du fant.
Det var ikke det jeg sa, Howard!
Stopp en hal. Kjenner dere to hverandre?
Søsteren min ble, med hennes ord: "Bortført."
Tror du at det kan være de samme romvesenene som...
Noen andre spørsmål?
Ikke om romvesener.
Hva?
Skal jeg fortsatt spørre om det du sa?
Jeg føler at vi er forbi det nå.
Jeg vil ikke uroe deg, Leonard,
men den kinesiske maten lukter merkelig.
Det er fordi det er grillmat.
- Men vi skal ha kinesisk i kveld. - Jeg valgte det.
Det var du som ba meg om å slutte å være tilfredsskaper hele tiden.
Hva? Det gjorde jeg ikke.
Jeg bare poengterte at du var en.
Det er det jeg liker best ved deg.
Det, pluss de små lappene du legger i matpakka mi.
Jeg legger dem der!
Så skuffende.
Jeg vet allerede at du hjerter meg, men nå vet jeg ikke om Leonard gjør det.
Det er dette vi skal spise til middag.
Spis det eller ei, jeg bryr meg ikke.
Der fikk jeg visst svar på hjerte-spørsmålet.
Det er i orden, vi spiser grillmat.
Så klart, jeg er svært fleksibel.
På et tidspunkt,
i løpet av det 3000-årige kinesiske riket,
krysset nok en kavalerist Gobiørkenen
og ble tvunget av sult til å spise sin egen hest og steke den på bålet,
derav: kinesisk grill. Nå spiser vi.
Beklager, jeg fikk ikke med meg nyhetene i dag.
Har hele verden gått fra vettet?
Det er mitt hjem.
Jeg er lei av å bli fortalt hvor jeg kan sitte og ikke.
Dette er din skyld.
Ta med kjøttet ditt, Amy. Vi er snurt og går.
Beklager, hvis jeg ikke går nå, er vi ikke snurt, så...
Ikke bli lei deg nå,
men dette var enda bedre enn sex.
Ikke bli lei deg nå, men ja, det var det.
- Hvor kjører du, Leonard? - Til jobben.
Prøver en annen rute.
Ja vel, men hvis vi kjører utenfor fylket, er det teknisk sett bortføring.
Så synd om du ikke liker kjøringen min.
Dette er den nye meg. Bli vant til det.
Greit.
Da er dette den nye meg, og han synes den nye deg er slitsom.
Er det nytt fra den gamle deg?
Den nye meg blunker vitende.
I alle disse årene var jeg redd for å si hva jeg ville.
Selv på jobben er det ting jeg ønsker å utrette,
men jeg ville ikke gå noen på nervene eller tråkke noen på tærne.
Nerver og tær?
Er det nye du prøver å utrette
å danse vals med nerver?
Se på det, den nye meg er hysterisk morsom.
Jeg har alltid villet være sjefsforsker
innen plasmafysikk.
Jøss, den nye deg er også morsom.
Jeg mener det.
Jeg skal sette sammen et forslag og fortelle til president Siebert
at det er dette jeg vil. Hvis han ikke lar meg gjøre det,
finnes det utallige andre universiteter som vil.
Det er det sikkert.
Så klart vil du ikke at jeg skal gjøre det,
for du liker at du er suksessrik og ikke jeg.
Nei, du forveksler årsakssammenheng og...
"Velkommen til Alhambra"? Hvor i huleste er vi?
Nå er jeg en stor vits.
Jeg er til og med nevnt i en konspirasjonsblogg om romvesen. Se.
"Astrofysiker ved Caltech finner bevis på utenomjordis liv."
Oi sann, det var ikke et fint bilde av deg.
Det er ikke poenget.
Dr. Koothrappali,
jeg er overrasket over å se deg her inne.
Hvorfor det?
Fordi sannheten er der ute!
Skjønner du? Det er dét jeg mener.
Folk har vært sånn mot meg i hele dag.
Slapp av, de har det bare moro.
Kutt ut!
Ser du? Moro.
Jøss, déjà vu.
Amy, du er hjerneforsker.
Du vet at siste forskning på déjà vu
antyder at det ikke er annet enn at hjernens frontalregion
forsøker å korrigere et unøyaktig minne.
At du forteller meg ting jeg allerede vet, er definitivt déjà vu.
Kan du ikke heller fortelle meg noe jeg ikke vet,
for eksempel hvorfor du sitter her?
Hvordan vet jeg om jeg gjør noe av edle eller egoistiske grunner?
Prøv å si det i hodet ditt og
prøv å legge til ordene: "Det skal vise dem."
Leonard er i ferd med å søke om en jobb
som jeg ikke tror universitetet kommer til å gi ham.
Jeg frykter at han begår en stor tabbe,
men kanskje jeg tenker det fordi jeg ikke vil at han skal lykkes.
Det faktum at du tviler på motivet ditt,
støtter idéen om at du genuint bryr deg om vennen din.
Jeg gjør det.
Takk, Amy.
Vet du hva?
Etter jeg har pratet med Leonard,
skal du få en velfortjent bonusforelesning om Svampe-Hulken.
Det skal vise meg.
Jeg har tilbrakt hele dagen med å sette sammen dette forslaget,
og i morgen skal jeg fortelle president Siebert
at det er dette jeg vil drive med.
Dette...
ser bra ut.
Du åpnet den ikke engang.
Den har en fin, vitenskaplig vekt.
Jeg er veldig stolt av deg, kjære.
Leonard,
jeg har vært plaget av
om jeg skulle si noe til deg.
Jeg skal hjelpe deg. Ikke si noe.
Jeg er nødt.
Jeg synes ikke at du bør kreve å bli leder for et plasmaprosjekt.
Det var overraskende. Du hater tanken på at jeg lykkes.
Nei. Jeg skal være ærlig,
det tar litt tid å venne seg til den nye, påståelige Leonard,
men det var like vanskelig da du gikk med militærbukser.
Og ham savner jeg. Han hadde alltid tyggegummi.
Hvis det er dette han vil, bør han få be om det, Sheldon.
Hva er det verste som kan skje? At de sier nei.
Jeg skal ikke la dem si nei.
Hvis de ikke vil at jeg skal slutte, er dette løsningen.
Vent, skal du slutte?
Ja, som du sa, må jeg gå etter det jeg vil ha,
og hvis jeg ikke får det ved Caltech,
finnes det mange andre universiteter i verden.
Hva? I verden?
Jeg får deg ikke engang med på stranda, men nå vil du flytte til verden?
Jeg har ikke lyst, men om det må til...
Er ikke det å slutte i jobben
noe du burde snakke med meg om først?
Du sa at jeg ikke skulle tenke på følelsene dine.
Da mente jeg om ting jeg ikke bryr meg om!
Jeg vet ikke når jeg skal hoppe inn...
- Ikke nå! - Greit.
Om du vil snakke om det, kan vi snakke om det.
Jeg er ikke veldig glad i jobben min for øyeblikket.
Og dette vil gjøre meg glad.
Skal jeg ikke være glad?
Jeg har blitt kritisert før.
Uansett hva du tenker, må du si ja.
- Selvsagt vil jeg at du skal være glad. - Godt spilt.
Jeg vet at dette virker skremmende, men jeg har laget et sterkt forslag.
Det er bra for meg og universitetet.
De kommer til å gi meg jobben.
Nei.
Beklager, president Siebert, men jeg godtar ikke et nei.
Jeg snakker litt russisk. Er det greit med nyet?
Jeg mener det.
Det forandrer alt.
- Virkelig? - Nyet.
Jeg vet at mange har kost seg med å si
at jeg hevdet å finne utenomjordisk liv.
Jeg vil gjøre det klinkende klart at det ikke var det jeg sa.
Jeg sa at det var en mulig forklaring.
Jeg synes ikke vi skal gjøre narr av det.
Det ville være arrogant av oss å anta
at vi er alene i universet.
Og som forskere, må vi være åpne for mulighetene
for at sannheten kanskje er rar eller fjern.
Den runde jorden, bakterier som forårsaker sykdommer,
subatomære partikler...
Alt dette virket på et tidspunkt merkelig.
Så hvem sier at dagens science fiction
blir morgendagens virkelighet?
Vil det finnes kolonier på Mars?
Teleportering?
Kanskje Lock Ness-monsteret finnes.
Hvem vet? Jeg bare mener at
forskning kun kan utvikle seg
om den følger beviset,
uansett om det får oss til å virke gale innimellom.
Hei, se på dette, Bernie.
"Astrofysiker ved Caltech hevder at Lock Ness-monsteret finnes."
- Hei, hvordan gikk det? - Supert!
- Fikk du jobben? - Nei!
Sluttet du? Jeg kan ikke flytte, Leonard.
Jeg kjøpte nettopp et seks måneders medlemskap på SoulCycle.
Jeg sluttet ikke.
Jeg sa at jeg skulle gjøre det.
Jeg gikk ut døra, jeg begynte å gråte,
tenkte: "Herregud! Hva har jeg gjort?"
Og så ropte han meg inn igjen.
- Og så ombestemte han seg? - Nei!
Jeg vet ikke helt hvordan jeg skal reagere på denne fortellingen.
President Siebert ville ikke miste meg.
Selv om de ikke kunne gi meg lederrollen
på et plasmalag,
så var det en åpen medlederplass på et foton-sammenfiltringslag.
Er ikke det kult?
Det må du si.
- Det er skikkelig kult. - Jippi! Jeg er så glad på dine vegne!
Jeg fikk nesten det jeg ville ha,
og det hadde aldri skjedd om du ikke nesten hadde trodd på meg.
Vi feirer. Hva vil du gjøre?
Ikke tving meg til å bestemme enda en ting.
Vil du bli med meg på SoulCycle?
Vent litt, så kommer jeg på noe.
Jeg vet hva du tenker,
er ikke Brokkoli-Hulken i bunn og grunn Jolly Green Giant?
Ja, det var det jeg tenkte.
La oss aldri mer diskutere det.
Ærlig talt?
Gjemmer du deg for Penny igjen?
Nei. Jeg ble med henne på SoulCycle og jeg har så vondt i beina.
Jeg kan ikke reise meg.
Kan du holde ham med selskap, Sheldon?
Jo, da.
Hallo, Leonard.
Har du noen gang lurt på
hva Hulken hadde vært om han hadde bestått av sorbet?
Jeg gir opp.
Nydelig.
Tekst: Maria Rudfoss